Broren min... er en morder.
Denne gangen får du ikke sjansen til å spille helt, Mr. Holmes.
Skjerp forarbeidet ditt. Jeg er ingen helt.
Jeg er en høytfungerende sosiopat. Gledelig jul!
DETTE HAR SKJEDD
Jeg har ikke for vane å utøse broderlig omtanke.
Du vet hva som skjedde med den andre.
DETTE HAR SKJEDD
Savnet meg?
Savnet meg? Savnet meg? Savnet meg?
- Jeg var borte i bare fire minutter. - Vel, jeg håper du har lært leksen din.
KABINETTKONTORET GRADERINGSBEVIS
Det dere nå skal få se, har gradering over topphemmelig.
Er det klinkende klart? Her skal det ikke tas notater.
Utenfor disse veggene skal det ikke nevnes med et ord.
Hele hendelsen er blitt D-stemplet.
Kun de tilstedeværende, med kodenavnene Antarctica, Langdale, Porlock og Love, -
- vil kjenne hele sannheten.
Hva alle andre måtte angå, det være seg statsministeren eller enda høyerestående, -
- så er Charles Augustus... Sitter du og twitrer?
- Nei? - Vel, sånn virker det!
- Selvsagt ikke, hvorfor skulle jeg det? - Gi meg den!
- Hva gjør du? Ha deg unna! - Gi meg den nå!
- "Tilbake på fast grunn". - Ikke les dem høyt.
- "Fri som fuglen". - Din gledesdreper!
- Kan du vennligst ta dette på alvor? - Hva får deg til å tro jeg ikke gjør det?
Emneknagg: "Du, for en herlig morgen!"
For litt siden var jeg ute på oppdrag med livet som innsats, og nå er jeg tilbake, -
- på et koselig kontor sammen med storebror. Vent, er det pepperkaker?
- Herregud. - Jeg elsker pepperkaker!
- Legene våre sa du var nykter. - Og det er jeg. Ettertrykkelig.
Jeg trenger ingen annen stimulans nå som jeg har en jobb å gjøre.
- Du er høy som et fly! - Kun fra naturens side, jeg sverger.
Bare lykksalig over å leve! Hva står på tapetet nå? Og hva heter du?
- Vivian. - Hva har du lyst til, Vivian?
- Hva behager? - På en dag som denne!
Ta deg en spasertur? Lage papirfly? Slikke på en ispinne?
- Tja, kanskje en saftis? - Saftis skal bli!
- Hva er favoritten? - Du, jeg tror ikke...
- Kom igjen nå! - Vet du om de fortsatt selger Mivvi-is?
Mr. Holmes!
Ja?
- Vi bør faktisk komme videre her. - Ja, selvsagt.
Skjerp forarbeidet ditt.
Jeg er ingen helt, jeg er en høytfungerende sosiopat!
Sosiopat...
Jeg skjønner. Så hvem var det som skjøt ham?
En overivrig menig som var litt for lett på avtrekkeren.
- Det var på ingen måte det som skjedde. - Men nå er det det.
- Imponerende. Hvordan klarte dere det? - Vi har noen meget begavede ansatte.
James Moriarty evnet kanskje å hacke alle landets TV-skjermer, men vit -
- at vi også har teknologien som skal til for å klippe om noen overvåkningsvideoer.
Dette er nå den offisielle versjonen vi kan vise alle vi ønsker skal få se den.
Så det ikke blir nødvendig å måtte skaffe en offentlig benådning.
Du sitter ikke i saksen mer, Holmes. Du er hjemvendt og på tørr grunn.
OK, kult!
Det finnes selvsagt ennå noe uoppgjort å ta seg av. Moriarty.
Som jeg sa: Moriarty er død!
Du sa at han filmet den videobeskjeden før han døde.
- Ja? - Du sa også -
- at du vet hva som blir hans neste skritt. Hva skal det bety?
Kanskje er det hele historien. Kanskje prøvde han bare å skremme deg.
Nei, nei, han ville aldri opptrådt så skuffende.
Han har planlagt noe. Noe langsiktig.
Noe som ville tre i kraft om han ikke kom seg ned fra det taket i live.
En hevngjerning etter hans død. Nei, bedre enn som så!
Et spill etter hans død.
Du ble hentet tilbake for å ta hånd om dette, så hva er planen?
- Å vente. - "Å vente"?
Selvsagt! Jeg er målet, og å vente er målets dont.
Hør her. Hva enn som er i anmarsj og hva enn han har forberedt, -
- så vil jeg vite når det starter og når spillet er i gang.
- Vet dere hvorfor? - Nei?
Fordi jeg elsker det.
.:: www.HoundDawgs.org ::. .:: Newest NORDiC RETAiL! ::.
Det var en gang en kjøpmann på det berømte markedet i Bagdad.
En dag merket han en fremmed som så forundret på ham.
Og han visste at denne fremmede var Døden selv.
Blek og skjelvende forlot kjøpmannen markedet og bega seg milevis av sted, -
- henimot byen Samarra.
I forvisning om at Døden ikke ville kunne innhente ham der.
Men da kjøpmannen endelig ankom Samarra, var det dette som ventet ham:
Dødens fælslige oppsyn.
"Det får så være", sa kjøpmannen. "Jeg gir opp."
"Jeg er din."
"Men si meg, hvorfor virket du forundret da du så meg i dag morges i Bagdad?"
"Fordi...", svarte Døden,
"Jeg hadde en avtale med deg i kveld. Her i Samarra."
- Blir det bedre nå, trenger jeg to kniver. - Reklame gir resultater!
- Hva med Moriarty? - Å, jeg har en plan.
Jeg skal overvåke underverdenen.
Den minste bevegelse i nettet vil si meg når edderkoppen er på farten.
Så planen din er å sitte pal og løse forbrytelser, slik du alltid gjør?
Fabelaktig, eller hva?
Han druknet, Mr. Holmes. Det var iallfall det vi trodde.
- Men da de åpnet lungene... - Ja?
- ...fant de sand. - Overfladisk.
Mr. Hatherley kom hit likblek og blødende fra et sår i hånden...
Kom tilbake! Det er feil tommel!
Dennis Parkinson var to steder samtidig og ble drept på et av dem.
- Sherlock! - Det er aldri tvillinger.
Arrester Wilson og undersøk lymfeknutene.
- Wilson? - Lymfeknuter?
Selv med bare en torso kan det finnes spor av blekk i lymfeknutene i armhulene.
Om deres ukjente offer var tatovert, er sporene der.
- Var det en gjetning? - Jeg gjetter aldri.
- Sherlock! - Så han er drapsmannen?
- Kanarifugltreneren? - Klart han er.
- Det forventet jeg ikke. - Naturlig nok.
Sherlock, du kan ikke fortsette å ha så mange baller i luften.
Nettopp! Det gikk rundt for ham!
Hjertemedisinen du går på, kan forårsake hukommelsestap?
Ja... jeg tror da det? Hvordan det?
Fingeravtrykkene på din brors nakke, tilhørte nemlig deg.
- En manet? - Nettopp.
- Vi kan ikke arrestere en manet. - Vi kan prøve?
Og prøve gjorde vi!
- Å, gode Gud... - Mary?
- Femtini ubesvarte anrop? - Nå ligger vi tynt an her.
Å, herregud. Å, herregud!
- Slapp av. To stavelser. - Jeg er sykepleier! Jeg kjenner opplegget!
Kom så. "Slapp... av."
Nei, vær så snill, bare kjør. Bare kjør, for Guds skyld!
Sherlock! Se til Mary!
Sånn ja, Mary. Bare pust...
- Ikke begynn du også! - ...og slapp av.
John? John! Jeg tror du må kjøre inn til siden!
- Nei, Mary, bare... - Kjør inn til siden!
Å, herre min Gud.
Ble det noe av? De blir aldri noe av når jeg tar dem.
- La meg ta en titt her. - Å, hun er så nydelig!
- Prøv en gang til. - Hva med navnet?
- Catherine. - Nei, vi gikk bort fra det igjen.
- Husk mitt forslag. - Det er ikke et jentenavn!
Molly, Mrs. H., vi vil gjerne ha dere som gudmødre.
- Virkelig? Så utrolig hyggelig! - Om dere vil, da...
Ny maling for å skjule en ny odør.
- Og du også, Sherlock. - Jeg også hva da?
- Gudfar. Vi vil ha deg som gudfar. - Gud er en uvettig fiksjonsfigur -
- fremelsket av ansvarssky tapere med behov for en usynlig venn.
- Det blir kakeservering. Sier du ja? - Jeg gir lyd fra meg.
Vår far, vi ber deg velsigne dette vannet og hellige det til vår gjøren denne dagen.
I Kristi navn. Hvilket navn skal datteren deres bære?
- Rosamund Mary. - Rosamund...?
Det betyr "Verdens rose". Kortform "Rosie".
Fikk du ikke meldingen fra John?
Nei, jeg slettet den. I likhet med alle andre som begynner med "hei".
Gudene må vite hvorfor du beskyldes for å mangle menneskelige følelser.
Beklager. Vekk med mobilen!
Og nå, kjære faddere, står dere klare til å hjelpe dette barnets foreldre -
- i deres oppgaver som en kristen familie?
Det gjør vi.
Beklager, det oppfattet jeg ikke. Vennligst gjenta spørsmålet.
Som alltid, Watson, så iakttar du uten å oppfatte.
For deg er verden et ugjennomtrengelig mysterium, for meg en åpen bok.
Tøff logikk versus eventyrlige innfall. Det er ditt valg.
Du mislykkes i å se koblingen mellom årsak og virkning. Så, for siste gang...
Om du ønsker å beholde ranglen, må du ikke slenge fra deg ranglen.
Baker Street i morgen klokken 17? Lestrade har funnet en godbit.
Mary sier at det er i orden.
Ja! Det er jenta si, det...
Det er jenta si, det!
Jeg får nesten gjøre meg ferdig...
God dag. Han sier du har funnet en real godbit til oss, Greg?
Å, ja!
David Welsborough feiret femtiårsdag...
Herregud, femti år!
Hvor ble årene av? Jeg var da så visst bare 21 i forrige uke.
Nei, det er ikke mulig. Det var jo før du traff meg!
Nei, du, den tiden finnes ikke mer...
- Hun ser misbilligende på meg igjen. - Nei da.
- Hun er bare sjalu. - Ja, det er vi vel begge to.
- Nei, David, kom igjen, du lovet. - Nei, men...
Nei, vent... Det er en Skype-oppringning.
Da må det nesten være Charlie. Han slo på tråden, om ikke annet.
- Nei, men se! Hallo! - Hei sann, pappa!
Gratulerer med dagen!
Synd å gå glipp av festen, men du vet: Å reise utvider horisonten!
Nei! Bildet har fryst!
- Elendige signaler her. Men jeg hører deg. - Hvorfor så elendige? Hvor er du?
Hvordan går det? Spiser han nok?
David! Kom igjen nå!
Nei, vent et øyeblikk, jeg skal finne et roligere sted.
Så, Charlie, hvor er du hen? Er du der fortsatt?
Beklager. Ja, jeg er her. Jeg er bare litt...
- Er alt i orden? - Ikke tenk på det.
- Det skyldes nok bare høyden. - Høyden?
- Jeg er i Tibet. Så du ikke fjellene? - Glem nå dem. Mamma spør om du spiser nok!
Pappa, kan du gjøre meg en tjeneste? Kan du sjekke noe på bilen min?
- Bilen din? - Det gjelder et veddemål.
De tror ikke på at jeg har en Power Ranger på panseret. Kan du sende et bilde?
Ja, det kan jeg gjøre.
Ferdig! Fikk du det?
Charlie...?
En uke senere...
- Ja? - ...så skjer det noe ordentlig sært.
En suppe dritings fyllekjører blir jaget av politiet.
Han rømmer inn i oppkjørselen foran Welsborough-huset.
Men dessverre...
De fikk halt ut fyllekjøreren så han overlevde, men da de slukket brannen -
- og sjekket den parkerte bilen...
- Liket av hvem? - Charlie Welsborough, sønnen i familien.
- Hva? - Sønnen som befant seg i Tibet.
DNAet stemmer overens. Festkvelden stod bilen tom.
Men én uke senere finner man gutten død bak rattet.
- Der fattet du interesse, ja. - Har du med labrapporten?
Charlie var sønn av en statsråd, så jeg har stort press på meg for å finne svar.
Hvem bryr seg. Fortell om setene.
- Setene? - Ja. Bilsetene.
Vinylseter. To ulike typer vinyl ble påvist.
Var det hans egen bil? Ja. Ikke noe storslått, han var student.
Ja, alt tydet på det. Vinyl er billigere enn lær.
Akkurat, ja.
- Og noe annet... - Ja?
Ifølge denne rapporten hadde Charlie Welsborough allerede vært død i en uke.
- At det var? - Personen i bilen hadde vært død i en uke.
Dette er en skikkelig vinner. Har jeg bursdag?
Vil du ha hjelp?
- Ja takk. - På én betingelse:
Du tar all æren. Det blir bare kjedelig om jeg løser alle sakene.
Du sier så, men så begynner John å blogge, og du får all æren likevel.
Og jeg fremstår som en primadonna som tar æren for noe som ikke var hans verk.
- Nå traff du et sårt punkt, Sherlock. - Som om jeg er hederavhengig!
- Et innmari sårt punkt. - Så du kan ta all æren, vær så god.
- Greit! - Ellers tusen takk.
Bare løs den hersens saken, den driver meg til vanvidd!
Du skal få det som du vil, Giles.
Bare tøyser.
- Hva heter han igjen? - Greg.
- Hva? - Greg!
- Det er nokså åpenbart hva som er skjedd. - Du forbløffer meg, John. Du vet svaret?
Nei, nei. Men du pleier å si akkurat det på dette stadiet.
Men ja!
La oss bistå deg i å løse den lille nøtten din, Greg.
- Fikk du med deg det? - Ja da!
- Så, hvordan er pappatilværelsen? - Flott! Aldeles fabelaktig!
- Fått noe søvn ennå? - Herregud, nei.
Du lyder det minste vink fra en skrikende, fordringsfull unge til alle døgnets tider?
- Det er jo en ny erfaring. - Hva behager?
Ja, du vet. Alt du gjør, er å rydde opp i rotet deres og klappe dem på hodet.
- Driver dere og fleiper nå? - Og aldri et eneste ord til takk.
- Ser ikke engang forskjell på folk. - Dette må være en fleip.
- "Nei, nå var du flink! Å, så flink!" - Handler den om meg?
- Han trenger nok en god rap. - Det kan saktens være!
Nei, jeg tar den ikke.
Charlies familie er ganske opprørt, så vær varsom overfor dem.
- Du kjenner jo meg. - Hallo der!
Jeg fikser det. Bleier og kremen de ikke har på Boots.
Glem det. Hvor er du? Hjemme hos den døde gutten?
- Jepp. - Hva mener han? Har han noen teorier?
- Jeg sendte deg detaljene? - Ja, "to sorter vinyl".
Hvordan vet du om det?
Å, resepsjonister får med seg langt mer enn du aner. De vet absolutt alt!
- Løst den ennå? - Jeg driver.
Morsrollen har gjort deg treg!
Fortsett å prøve.
Noen tanker? Om en tom bil som plutselig er besatt av et ukegammelt lik?
- Og hva vil du kalle denne? - "Spøkelsessjåføren."
- Dropp tittelen. - Folk liker titlene.
- Gi folket det de vil ha. - Aldri! Folk er dumme!
- Enkelte folk, mener du? - Alle folk er dumme! De fleste, iallfall.
Men så merkelig at det skulle skje her. Dette er jo helt i din... Straße.
Mr. og Mrs. Welsborough, det smertet meg å høre om deres datter...
- Sønn. - ...sønn.
- Dette er Mr. Sherlock Holmes. - Takk, vi har hørt så mye om deg.
Om noen skulle kunne kaste lys over dette, må det være deg.
Vel, jeg tror nok at jeg -
- kan det.
Men Charlie var det aller kjæreste vi hadde, Mr. Holmes...
Sherlock...?
Mr. Holmes?
Beklager, hva sa du?
At Charlie var det kjæreste vi hadde. Vi vil nok aldri komme helt over dette.
Nei, det tror jeg neppe.
Beklager så mye. Har dere meg unnskyldt et øyeblikk? Jeg må bare...
Jeg skal bare...
- Hva er galt? - Jeg er ikke sikker...
"Hvor mine fingres iltre kribling..."
- Seriøst? Du? - Ta aldri lett på instinkter, John.
De utgjør en prosess for rask til å kunne bearbeides av bevisstheten. Hva er dette?
Det er et slags alter, må det vel kunne kalles.
Jeg er en tilhenger av Mrs. T. Hun var et forbilde for meg i mine yngre dager.
Akkurat, ja.
- Hvem? - Unnskyld?
Hvem er dette?
- Mener du alvor? - Sherlock.
Det er Margaret Thatcher, dette landets første kvinnelige statsminister.
- Akkurat, ja. Statsminister? - Ja. Som i regjeringsleder.
Kvinne?
Herre min hatt! Du vet utmerket godt hvem hun er. Hvorfor haler du ut tiden?
Se på opprommet. Det er feil.
Alt det andre er perfekt anbragt og arrangert.
Det hele tenderer mot tvangslidelser.
Denne statuetten settes stadig på plass igjen; dette bildet rettes på hver dag.
Tomrommet skjærer i øynene. Noe har svært nylig falt bort.
Ja, en byste av gips.
Fordi den knuste! Hva i svarte har dette med Charlie å gjøre?
- Gulvteppe! - Hva?
Hvordan kunne den knuse når den falt på et gulv med et massivt teppe?
- Har det noe å si? - Beklager. Det er verdt å la ham holde på.
- Vennen din er gæren! - Nei, et rasshøl, men nære nok.
Hør. Vi hadde innbrudd her, og en liten drittunge herpeserte den.
- Vi fant restene ute på verandaen. - Der vi kom inn?
Hva får noen til å hate henne så inderlig at de knuser et slikt motiv?
Jeg er ingen ekspert, men muligens trynet hennes.
Hvorfor ikke knuse de andre når han hadde sjansen? Se på det smilet...
- Dette er bortkastet tid, betjent. - Jeg vet hva som skjedde med sønnen deres.
- Gjør du? - Det er åpenlyst. Bent frem overfladisk.
Men først, si meg: lå dette rommet i mørke under innbruddet?
Vel, ja.
Jeg la merke til at bevegelsessensoren på verandaen er knust. Er den alltid opplyst?
- Og det så du? - Jeg forsømmer ikke på linje med politiet.
Så han knuste den der han kunne se den. Men hvorfor?
- Aner ikke. Alt annet hadde vært kjipt. - Vær så snill, Mr. Holmes!
Du fylte femti. Så klart du var skuffet over at sønnen din var på reisefot.
- Han var tross alt i Tibet. - Ja.
- Nei. - Nei?
Den første delen av videoen hans var i realiteten et opptak.
Ingen sak å få til.
Det er en Skype-oppringning.
- Trikset skulle være en overraskelse. - Et triks?
- Åpenbart. - Kan du sende et bilde?
Det fantes to typer vinyl i den utbrente bilen. Én fra det faktiske setet, en annen -
- som var en bortimot tro kopi.
I prinsippet som et kostyme.
- Du fleiper med oss. - Nei, det gjør jeg ikke.
Du skulle bare komme nær nok så han kunne avsløre overraskelsen.
- Å, herregud! - Overraskelse!
Det var da det skjedde.
Jeg vet ikke sikkert, men jeg tror Charlie må ha fått et slags anfall.
Du sa han følte seg uvel?
- Er alt i orden? - Det skyldes nok bare høyden.
Han døde der og da.
Ingen hadde grunn til å nærme seg bilen, så han forble skjult i førersetet til...
Da de to bilene ble undersøkt, -
- hadde juksesetet smeltet i brannen, og Charlie kom for en dag, -
- der han hadde sittet, aldeles død, i en uke.
Å, herregud!
- Stakkars gutt. - Jeg er oppriktig lei for det.
Mr. og Mrs. Welsborough.
Det var her den ble knust.
Det der var helt utrolig! Den bilen... den gutten...
- Gammelt nytt. Hvorfor snakker vi om det? - Hva er så viktig med den bysten?
Jeg holder det ikke ut. Det er en løs tråd et sted.
- Det betyr ikke at du må dra i den. - Hva slags liv er nå det? Dessuten...
Jeg har en snodig følelse.
Savnet meg?
- Den der er min. Dere to kan ta bussen. - Hvorfor det?
Jeg må konsentrere meg og jeg vil nødig slå deg.
The Mall, takk.
- Jeg møtte henne en gang. - Thatcher?
- Nokså arrogant, syntes jeg. - Det kan jo du bedømme!
- Hvorfor ser jeg på dette? - Det er henne. Babyen til John og Mary.
Å, ja, jeg skjønner. Den ser veldig... fullt fungerende ut.
- Klarer du virkelig ikke bedre enn det? - Beklager, jeg var aldri så flink med dem.
- Babyer? - Mennesker.
Hadde Moriarty noen forbindelse til Thatcher? Eller interesse for henne?
- Hvorfor skulle han vel ha det? - Jeg vet ikke jeg, si det du!
Det siste året han levde, var Moriarty involvert i fire politiske henrettelser, -
- over 70 ran av ymse slag og terrorangrep, sågar et mot en nordkoreansk våpenfabrikk.
Siden viste han også interesse for å spore opp Borgia-slektens svarte perle.
Som fremdeles ikke er funnet, i tilfelle du skulle føle for en dose grovarbeid.
Det er en perle - finn en annen!
Men her finnes noe av betydning.
Det er jeg sikker på.
Kan hende er det Moriarty...
Kan hende ikke...
Men noe nærmer seg.
Nærer du en forutanelse, kjære broder?
Vår verden er en vev av milliarder av liv hvis tråder krysser hverandre.
Det vi kaller forutanelser, er kun bevegelser i veven.
Spalter man opp dataene til bevrende enkelttråder, -
- lar fremtiden seg beregne fullt ut. Like uunngåelig som matematikk.
- "En avtale i Samarra." - At det var?
Kjøpmannen som ikke kan unnslippe døden. Som barn hatet du den historien.
Ikke fullt så glad i skjebnebestemmelser den gangen.
- Ei heller nå, tror jeg. - Du skrev din egen versjon, erindrer jeg.
"En avtale på Sumatra." Kjøpmannen reiser til en annen by og klarer seg helt fint.
- God natt, Mycroft. - Han blir pirat, av uvisse grunner.
- Hold meg underrettet. - Om hva?
Absolutt ingen anelse.
Ammo!
- Å, hei, Stella. - Greg.
Har du...? Var du...?
- Jo, men han sitter med en klient, så... - Akkurat, ja. Skjønner.
- Dere ser mye til hverandre, er det så? - Det er ikke noe stort.
Ikke noe seriøst, mener jeg. Jeg stikker bare innom i ny og ne for en liten prat.
Han elsker jo en skikkelig vrien sak.
Hvorfor er du kommet?
Interpol tror at sporene etter Borgia-perlen leder mot London, så...
- Leter de fremdeles etter Borgia-perlen? - Ja...
- Hvordan møttes dere to første gang? - Å, det var under en sak for rundt...
Ti år siden. En sak ingen fant ut av. En eldre dame ble funnet død i en badstue.
- Hvordan døde hun? - Av hypotermi.
- Hva? - Ja! Og så traff jeg Sherlock, som bare...
- Kan dere to vennligst dempe dere? - Beklager.
Du har ikke alltid solgt livsforsikringer. Du var kroppsarbeider.
Ikke la deg forbløffe. Din høyre hånd er større enn den venstre. Typisk bieffekt.
Jeg var snekker. Som min far før meg.
Du prøver forgjeves å slutte å røyke, -
- og hadde en gang en stor kjærlighet fra Japan som du nå er likegyldig til.
Aha. E-sigarettene.
Ikke bare det; ti enkeltsigaretter.
Om du ville røyke inne, kunne du kjøpt en sånn irriterende elektronisk pipe, -
- men du tror fast på at du kan slutte. Å kjøpe en pipe betyr å satse halvhjertet.
Du kjøper enkeltsigaretter i forvisning om at de blir den siste. Noe å tilføye, John?
- John? - Jepp, jepp, jeg lytter.
- Hva er det? - Det er meg. En stedfortreder for meg.
Ikke vær så streng mot deg selv, du vet jeg verdsetter dine innspill.
- Den har sittet der siden kl 09. - Jaha? Og hva har du gjort?
Hjulpet Mrs. H. med sudokuen.
Hva med dama mi? Du sa jeg hadde en eks?
Du har en japansk tatovering i albuen med navnet "Akako", som du har prøvd å fjerne.
Det betyr vel at jeg vil glemme henne, ikke at hun er meg likegyldig?
Såret hun deg dypt, ville du fått ordet utslettet, men du prøvde kun én gang.
Du synes å kunne leve med et delvis utvisket minne om Akako. Ergo likegyldig.
Jeg trodde du hadde gjort noe skikkelig kløktig.
Men nå som du har forklart det, er det såre enkelt, hva?
Jeg har unnlatt å fortelle deg dette så langt, men du bør nok få vite sannheten.
Hva mener du?
Funderte du noensinne på om din kone var litt for god for deg?
Du trodde hun var utro, men det er verre fatt. Din kone er spion.
- Hæ? - Det stemmer.
I realiteten heter hun Greta Bengtsdotter. Svensk. Antagelig verdens farligste spion.
Hun gikk undercover i 4 år som din kone kun for å komme nær USAs ambassade, -
- som ligger vis-à-vis leiligheten din. USAs president er der på statsbesøk i morgen.
Idet presidenten møter staben, vil Greta, utkledd som en rengjøringshjelp på 140 kg, -
- injisere ham i nakken med et farlig stoff hun har skjult i et polster i armhulen, -
- hvorpå han vil være fullstendig underlagt en ny overherres vilje: James Moriartys.
Moriarty vil bruke ham for å betvinge FNs generalforsamling, før disse stemmer over -
- en ikkespredningsavtale for atomvåpen, så en førsteslagsevne innføres mot Russland.
Handlingsforløpet vil vise seg ubotelig og så foranledige en tredje verdenskrig.
Mener du alvor?
Nei. Kona forlot ham fordi han har dårlig ånde og bruker undertøyet hennes.
Det gjør jeg ikke!
- Bare BH-ene! - Kom deg ut.
Så... hva var det godt for?
Å more meg litt.
- More deg? - Mens jeg ennå kan.
- Du, Sherlock... - Borgia-perle, kjedelig, vekk med seg.
- Dette bør være bra. - Å, jeg tror du vil ha sansen.
- Er ikke det den bysten som ble ødelagt? - Nei, en annen, fra en annen eier.
Fra en annen del av byen. Du hadde rett. Det er en sammenheng; noe er på ferde.
- Hva er galt? Er du ikke fornøyd? - Jo da.
- Du virker ikke så fornøyd? - Dette er spillerfjeset mitt.
Spillet er i gang!
Enda to knuste byster à la Welsboroughs. En tilhørende en viss Mohandes Hassan.
- Bystene er identiske? - Ja. Denne eies av dr. Barnicot i Holborn.
- Tre totalt. Hvem finner på noe slikt? - Noen mennesker har anlegg for det.
Fikse idéer. De blir helt opphengt i noe og klarer ikke legge det fra seg.
Ikke trolig. Der fantes også andre motiver av Margaret...
- Du vet hvem hun er. - ...Thatcher. Under det første innbruddet.
Hvorfor se seg ut kun det ene om man er monoman? Oi!
- Hva? - Blod.
Og en hel del av det også.
- Forekom det noen skader på åstedet? - Niks.
Da må den mistenkte ha skåret seg ved å knuse bysten. Kom igjen!
- Holborn? - Lambeth.
- Lambeth? Hvorfor? - For å treffe Toby.
Ja, nemlig. Hvem?
- Vent og se. - OK. Blir du med?
Nei, han må rekke lunsj med en mørkhåret kriminaltekniker.
Hvem sladret?
Ditt høyre jakkeerme, formaldehydduften, og all din uvilkårlige titting på klokken.
- Kos deg. - Det skal jeg.
- Men hun er ikke den rette for deg. - Hva?
- Hun er ikke den rette! - Takk for informasjonen, Klara Klok!
- På hvilket grunnlag? - Hun har tre barn i Rio han ikke vet om.
- Finner du på alt dette? - Muligens.
- Og denne Toby? - Jeg kjenner en ung hacker.
Briljant, i verdenstoppen. Greide å hisse på seg amerikanerne for noen år siden.
Han hacket Pentagons sikkerhetssystemer. Jeg fikk forhindret en straffeforfølgelse,
-så nå skylder han meg en tjeneste.
Hjelper dette oss?
- Hackeren Toby? - Toby er ikke hackeren.
Hva?
- Står til, Craig? - Står til, Sherlock?
- Craig har en hund! - Ja, ser man det.
Fine gutten sin!
Hei sann!
Mary? Hva gjør du...?
Vi ble enige om å aldri ta med Rosie ut på etterforskningsarbeid.
- Så, tar du henne? Hei, Sherlock! - Men Mary, hva gjør du her?
Hun er flinkere til dette enn deg, så jeg tekstet henne.
Vent nå litt. Flinkere enn meg?
Vel, hun er en pensjonert superagent med fryktinngytende evnerikdom, så ja.
- Ikke ta det personlig. - Skal jeg liksom bare gå hjem nå?
- Hva sier du, Sherlock? Får han bli med? - John eller hunden?
- Han er flittig og lojal. - Du, så festlig.
- Er det for tidlig å skilles? - Dr. Barnicots hus.
Klare for litt ordentlig mosjon? Opp med dampen, han er kjapp!
- Han har ikke rørt seg. - Han tenker.
- Han beveger seg virkelig ikke. - Sakte, men sikker, John. Ikke ulikt deg.
- Du simpelthen liker denne hunden? - Slik jeg liker deg.
Han har fortsatt ikke rørt seg.
Fascinerende.
HEMOGLOBIN
KOFFEIN
GRUPPE A
- Så, hva er teorien? - At de så etter noe.
Men det var ikke et innbrudd. De lette etter bysten. Hvorfor?
Kløktig!
- Den sårede visste å skjule sine blodspor. - Som å skjule skogen med bare trær.
Eller blod hos slakteren. Alt i orden, Toby, bedre lykke neste gang.
Men dette er rett mann. Jeg føler det på meg.
Ikke Moriarty, vel?
Det må være ham. Noe så i overkant kuriøst og barokt.
Utformet for å forlede meg, lure meg, lokke meg til seg.
Endelig, en løkke jeg kan stikke hodet mitt gjennom.
Du skulle sett hvordan dagligstuen så ut. Det minnet om en scene fra Exorcisten.
- Og Rosies hode snurret vilt rundt? - Nei, men prosjektilspyet var på plass.
Herlig.
- Vi burde jo ha sett det da hun ble født. - Sett hva da?
- At det stod "666" i pannen på henne. - Nei... det er fra The Omen.
- Og så? - Du sa det minnet om Exorcisten.
Men det er noe annet. Hun kan ikke være både Djevelen og Antikrist.
Ikke det?
Kommer, lille venn! Mamma er på vei!
Hva er det du gjør på, da? Hva gjør du? Kom her...
Har du hørt om den greia? I Tyskland?
- Du må nok være mer spesifikk, Craig. - Ostalgie.
Folk som lengter tilbake til kommuniststyret. Folk er sære, hva?
Det er visst marked for suvenirer fra Den kalde krigen.
Thatcher, Reagan, Stalin.
Tiden får alt til å blekne. Thatcher har fått samme status som Napoleon.
Ja, du og du. Irrelevant. Hvor stammer de fra?
Jeg er inne i registeret til leverandøren. Gelder & co.? De er visst fra Georgia.
- Hvor hen, nøyaktig? - Tbilisi. I et parti på seks.
Én til Welsborough. Én til Hassan. Én til dr. Barnicot. To til Orrie Harker.
Og én til en viss Jack Sandeford i Reading.
- Enda en, Lestrade? - Ja.
Harker eller Sandeford?
Harker. Og et drap denne gangen.
Ja, det bør få fart i sakene!
MYSTERIET MED DEN SVARTE PERLE
INTERPOL GRANSKER BORGIA-PERLEN... ET SIKKERT HVELV I GEORGIA...
INGEN NYE MISTENKTE I PERLESAKEN... I GEORGIA...
Forsvarsskader på ansiktet og hendene. Halsen skåret over med et skarpt blad.
- Og samme historie med bysten? - Ja. To stykker her.
Interessant. Statuene ble laget i Tbilisi for flere år siden, i et lite opplag på 6.
Og nå går noen rundt og ødelegger dem. Men hva er poenget?
- Men det er ikke det at de ødelegger dem. - Jo!
Ja, men det er ikke poenget. Jeg har hengt altfor langt bakpå.
- Men siden jeg stadig henger bakpå... - Men hellet henger ved oss.
Siden de knuste begge, kan det holde seg. Nå skal jeg til Jack Sandeford i Reading.
Gratulerer, forresten.
- Hva behager? - Du er ved å løse en sværing!
- Helt til John legger det ut på bloggen. - Ja, helt til det, iallfall.
Det får holde, vennen min!
Pappa har noen ting å ordne, dessverre.
Og du må komme deg i seng!
Kom så!
Er det ikke bedre å få ut aggresjonen i et valglokale?
Du var på flukt. Uten et sted å gjemme ditt dyrebare gods.
Du står i et verksted. En gipsbyste av Jernkvinnen står og tørker. Kløktig!
Veldig kløktig. Men så møtte du meg. Og da var du ikke fullt så kløktig mer.
- Hvem er du? - Navnet er Sherlock Holmes.
Farvel, Sherlock Holmes.
Din tid er omme. Fortell meg om sjefen din, Moriarty.
Hvem?
Jeg vet det er ham. Det må være ham!
Du tror du har skjønt det. Men du skjønner ikke det grann.
Før politiet kommer og ødelegger moroa, la oss bare nyte denne stunden litt.
Får jeg presentere: Interpols største sak.
For vrien for dem, for kjedelig for meg.
Borgia-slektens svarte perle.
Nei, det er ikke mulig. Hvordan kunne hun...?
På den finner du alt om den jeg en gang var.
Forviklingene fra din fortid er din sak.
Forviklingene som måtte oppstå, er min ære å ta del i.
Jeg forstår ikke...
- Hun... Hun ødela den. - Hun!
Du kjenner henne!
Du gjør faktisk det. Du kjenner den merra!
Hun forrådte meg. Forrådte oss alle!
Mary... Dette handler om Mary!
Er det det hun kaller seg nå for tiden?
- Bevæpnet politi! Du er omringet! - Gi meg den.
- Gi meg den! - Kom sakte ut, med hendene over hodet!
- Skyter dere meg, så dreper jeg han her! - Legg fra deg våpenet! Gjør det straks!
Nå forlater jeg dette stedet. Unnlat å følge etter meg, så vil ingen dø.
Legg fra deg våpenet!
Dere er politimenn, jeg er en profesjonell.
Fortell henne at hun er en død kvinne.
Hun har døden i hælene.
Hun er min venn. Og hun står under min beskyttelse.
Hvem er du?
Jeg er mannen som skal drepe vennen din.
Hvem er Sherlock Holmes?
Ingen politimann.
SEKS ÅR TIDLIGERE, I TBILISI
Hva tror du? Matt i to trekk?
- Ikke ildne dem opp, kjære. - Hva annet skal vi finne på?
Sjakk taper seg litt etter tre måneder. Alt taper seg.
- De kommer til å sende noen snart. - "De"? Hvem er "de"?
Vi synes å ha satt overdrevent stor lit til disse "de".
Vel, jeg har noe "de" gjerne skulle hatt, om vi noensinne slipper ut herfra.
- Jeg har ammo. - Ammo...?
Fru ambassadør.
Det tok saktens sin tid!
- La oss hente staben. - Alle sammen ut! Nå! Ut!
Nei!
Mot venstre!
Hva nå? Hva gjør vi?
Nå dør vi.
Vel?
- Han kom neppe langt. Vi finner ham snart. - Det tviler jeg på.
Hvorfor det?
Fordi jeg tror han pleide å jobbe sammen med Mary.
Ammo!
Ammo! Ammo!
Han har svimet av igjen. Det er ikke noe gøy når de svimer av!
Vi kommer tilbake siden.
Hva ville han gjort om han visste sannheten? Om den engelske dama?
Hva ville du gjort mot en forræder?
Det kan vi kanskje fortelle ham en dag.
Om han lever så lenge...
Jeg er en idiot.
Jeg vet ingenting.
Det har jeg da sagt lenge.
Det var litt av en melding du sendte meg. Hva er på ferde, Sherlock?
Jeg var så sikker på at det var Moriarty at jeg lot meg blinde for det åpenbare.
Jeg forventet å finne en perle.
Herregud, det er jo...
Ja, en "AGRA" -minnepinne. Lik den du ga John, bare at denne tilhører en annen.
- Hvem? - Jeg vet ikke.
Alle sammen hadde en, men de andre ble... Har du ikke sett på den ennå?
- Jo, men jeg vil heller høre det fra deg. - Hvorfor det?
Fordi jeg vil gjenkjenne sannheten når jeg får høre den.
Vi var fire stykker totalt. Agenter.
- Ikke bare agenter. - En hyggeligere talemåte.
Alex. Gabriel. Meg.
Og Ajay.
Det hersket absolutt tillit mellom oss, det sørget de minnepinnene for.
Hver av oss hadde en. De inneholdt aliaser, bakgrunnsinfo, alt som var.
Vi kunne ikke bli forrådt, for vi hadde alt som skulle til for å ruinere de andre.
- Hvem hyret dere? - Enhver som kunne betale.
Vi var de beste på feltet vårt i flere år, før det plutselig tok slutt.
Det skjedde et kupp i Georgia.
Den britiske ambassaden ble besatt. Vi fikk signal til å agere, få ut gislene.
Men planene ble endret i siste liten.
- Av hvem da? - Jeg vet ikke. En ny telefonstemme.
- Samt et kodeord. "Ammo." - Ammo?
Som i "ammunisjon"?
Vi tok oss inn, men underveis gikk noe galt.
Noe gikk fryktelig galt.
Det er seks år siden, men det føles som en evighet.
Jeg var den eneste som slapp unna.
Nei.
- Hva? - Jeg møtte noen i kveld.
Den samme noen som leter etter den sjette Thatcher-bysten.
PRESSE-ID
Herregud, det er jo Ajay. Er han i live?
Ja, det kan du skrive opp.
Jeg kan ikke tro det. Dette er jo fantastisk!
Jeg trodde jeg var den eneste som kom seg ut. Jeg må få treffe ham! Nå!
Før du ga den til John, holdt du minnepinnen din godt skjult?
Selvsagt. De var forsikringene våre.
- De må aldri havne i hendene på fienden. - Så Ajay overlevde også, -
- og leter nå etter minnepinnen han klarte å gjemme. Med alle "AGRA" -aliasene.
- Men hvorfor? - Jeg vet ikke!
Det er seks år siden Tbilisi-hendelsen. Hvor har han vært?
Jeg er lei for å måtte si dette, Mary, men han ønsker deg død.
- Beklager, men nei. Vi var som familie. - I familier kan det oppstå ondt blod.
Minnepinnen er den letteste måten å oppspore deg på.
Det må være deg, den andre overlevende. Han har allerede drept for en av bystene.
Han prøver bare å finne meg. Han lever, det er det viktigste nå!
Jeg hørte ham si det med egne ord. Han sa at du hadde døden i hælene.
Hvorfor skulle han ville drepe meg?
- Han sa at du hadde forrådt ham. - Nei, nei. Dette er vanvidd!
Vel, det er det han mener.
Jeg var alltid redd for det. At spøkelsene fra min fortid skulle innhente meg en dag.
Han er et innmari håndfast spøkelse.
Nå som jeg trodde jeg endelig hadde klart å finne litt fred.
Nei, Mary.
Du har det.
Jeg avga et løfte, husker du? Om at jeg skulle passe på dere tre.
Dragedreperen Sherlock!
Hold deg i nærheten av meg, så lover jeg at jeg skal kunne beskytte deg mot ham.
- Det er noe jeg tror du bør lese. - Hva er det?
Jeg håpet jeg aldri ville måtte ty til dette.
Hva har du...
- Mary... Ikke det! - Sånn, ja.
Det går fint. Dette er den beste løsningen, tro meg.
Nei!
Pass på dem til jeg kommer tilbake. Jeg er lei for det.
Jeg er så lei for det!
"Agra"?
Det er byen ved bredden av elven Yamuna i delstaten Uttar Pradesh i India,
- 378 km vest for dennes hovedstad Lucknow. - Er du blitt Wikipedia nå?
- Ja. - "AGRA" er et akronym.
Flott! Jeg elsker akronymer. Alle de beste hemmelige samfunnene bruker dem.
En agentgruppe. Den beste. Men det vet du allerede.
Selvsagt. Fortsett.
En av dem, Ajay, er på utkikk etter Mary, som også var med i gruppen.
- Ja vel? Det var nytt for meg. - Sier du det.
Han har alt drept én gang. "AGRA" jobber for høystbydende, som godt kan bety deg.
Meg?
Britisk regjering, eller hvem du nå avstiver for tiden.
"AGRA" viste seg meget pålitelige. Helt til denne hendelsen i Tbilisi.
De ble sendt for å frigjøre gislene, men så gikk det hele ad undas.
Og med det opphørte vår bruk av frilansere.
- Det var din idé? - Ja.
Frilansere er for ulne og ukontrollerbare.
Jeg skal ikke ha noe av løse tråder mens jeg er på vakt.
Det var noe annet også. En liten detalj.
Et kodeord.
"Ammo"?
- Det er alt jeg har. - Det er lite nok.
- Gjør du meg en tjeneste og graver litt? - Du har ikke mange tjenester til gode.
I så fall løser jeg inn alle nå.
Og om du ikke får uskadeliggjort den som er etter henne?
- Skal du drive og redde henne for alltid? - Selvfølgelig.
- Er det sentimentaliteten som snakker? - Nei, jeg.
- Ikke godt å høre forskjell i disse dager. - Som jeg sa:
Jeg avga et løfte. Et høytidelig et.
Greit nok. Jeg skal se hva jeg kan få til.
Bare husk, kjære broder:
Agenter som Mary pleier ikke å nå pensjonsalderen.
De ender heller med å bli tvangspensjonert.
I en nokså permanent forstand.
Ikke mens jeg er på vakt.
Elskede.
Jeg må fortelle deg dette slik at du ikke hater meg for å ha reist min vei.
Unnskyld? Jeg hører en knirkelyd. Hører De også en knirkelyd?
Nei.
De skjønner, jeg så en dokumentar på Discovery Channel om hvorfor fly styrter.
- Så De den også? - Nei.
Aldeles fryktinngytende. Jeg sverget å aldri fly igjen, men her sitter jeg!
- Er alt i orden, frue? - Nei, det er det ikke!
Men hva er poenget med å klage? Jeg hører en knirkelyd.
Det verste som kan skje er vel at vingen faller av!
Alt er i orden, jeg lover. Bare slapp av.
Å, jeg skjønner! "Slapp av"! Hun ba meg om å slappe av!
- Hadde De et hyggelig opphold i London? - Jo, det var vel trivelig nok.
Men hadde de gjemt solen for anledningen? Forsvant den under krigen?
Jeg ga meg selv tillatelse til å leve et alminnelig liv.
Og jeg flykter ikke, det lover jeg deg, jeg må bare gjøre dette på min egen måte.
Å, Gud! Jeg føler meg ikke så bra. Å, herregud!
- Er alt i orden med Dem, frue? - Jeg tror jeg dør! Jeg føler meg ikke bra!
- Dette skal nok gå fint. - De er nå søt, da!
De har slikt et vennlig ansikt. Gud vil se i smil til Dem.
Men jeg vil ikke ha deg og Sherlock hengende i skytterskjørtene mine, elskede.
ANKOMST
Jeg vet du vil prøve å finne meg, men det har ingen hensikt.
Hvert eneste trekk er tilfeldig. Selv ikke Sherlock kan forutse terningenes fall.
NORGE
Jeg må trekke målskiven så langt unna deg og Rosie som overhodet mulig, -
- og så skal jeg vende tilbake, min elskede. Det lover jeg at jeg skal.
AMERIKANSK STATSBORGER
RUSSLAND
FORVENTET ANKOMST KL 02.30
MAROKKO
Nei! Ikke slik, min venn.
Du har ikke en sjanse.
Ikke en sjanse, sier jeg deg!
Jeg har deg akkurat der jeg vil ha deg. Gi opp! Gi opp!
Jeg vil ødelegge deg!
Du er fullstendig prisgitt min nåde!
- Herr Baker. Der var settet komplett. - Nei!
- Hvem andre jeg glemt? - Baker Bolle! Uten ham er det ufullendt.
Hvor mange ganger må jeg si det, Mr. Sherlock?
Hele konseptet er fremmed for meg. Hei sann, Mary.
- Hvilket konsept? - Å spille "Familie". Gikk turen greit?
- Hvordan i helv... - Behersk deg, det er et barn til stede.
- Hvordan kom du deg inn hit? - Karim slapp meg inn.
Karim, kunne du være så snill å hente litt te til oss?
- Takk skal du ha. - Hyggelig å treffe deg, frøken.
Nei, jeg mener: hvordan fant du meg?
- Jeg er Sherlock Holmes. - Nei, altså, hvordan?
Hvert eneste trekk var aldeles tilfeldig, hver nye identitet basert på terningkast!
Ingen menneskelig handling er tilfeldig.
Avansert matematisk sannsynlighetstolkning medregnet innsikt i menneskets psyke -
- og enkeltindividets kjente tilbøyeligheter reduserer mulighetene betraktelig.
Jeg vet om minst 58 teknikker for å utlede tilsynelatende uendelige hypotesevariabler -
- ned til et minimum av gjennomførbarhet.
Men de er alle uhyre vriene, så i stedet satte jeg en sporer på minnepinnen din.
Å, du din møkkasabb. Din hersens møkkasabb!
- Men du skulle sett deg selv! - "Matematisk sannsynlighetstolkning"?
- Du trodde meg. - "Et minimum av gjennomførbarhet"?
- Jeg begynte å gå tom for idéer da. - Og så på minnepinnen!
Ja, det var mitt forslag.
- "AGRA"? - Ja.
Du sa det var initialene dine.
- Og på et vis stemte det. - "På et vis"?
Så mange løgner.
- Jeg er så lei for det. - Og da snakker jeg ikke bare om deg.
Hva?
Alex, Gabriel, Ajay. Da antar jeg at du er "R"?
For Rosamund?
Rosamund Mary.
Jeg likte alltid Mary.
Ja, jeg også.
Jeg gjorde i alle fall det.
Jeg visste ingen annen råd.
Du kunne blitt og forklart meg det, slik det er meningen at et par skal:
Finne ut av ting sammen.
Ja.
Ja, selvsagt.
Kanskje er jeg ikke en så dugende kar, Mary.
Men jeg duger nok til litt mer enn du liker å tiltro meg.
- Som oftest, iallfall. - Nei, alltid.
Jeg har aldri tvilt på hvor god du er, John. Du dømmer aldri, du klager aldri.
Jeg fortjener deg ikke. Jeg...
Alt jeg ville, var å beskytte deg og Rosie. Ingenting annet.
Jeg skal beskytte dere.
Men det må skje i London. Det er min by, mitt eget revir.
Bli med oss hjem, så skal alt ordne seg, jeg lover.
Ned på gulvet!
- Hallo igjen! - Ajay?
- Så du husker meg? Nå ble jeg rørt! - Jeg trodde du var død. Du må tro meg.
Jeg har gledet meg til dette lenger enn du kan forestille deg.
Jeg sverger, jeg trodde du var død og at jeg var den eneste som kom seg unna.
- Hvordan fant du oss? - Ved å følge etter dere, Sherlock Holmes.
Du er kløktig! Du fant henne, men jeg fant dere, så...
Kanskje ikke altfor kløktig.
Og så var vi her, da. Endelig.
Touché.
Hør her. Samme hva du tror du vet: Vi kan snakke om dette, finne ut av det.
Hun trodde jeg var død. Og det kunne jeg godt vært.
Det var alltid oss fire, alltid. Husker du?
- Å, ja. - Så hvorfor vil du drepe meg?
Vet du hvor lenge de holdt meg fanget? Hva de gjorde mot meg?
De torturerte Alex i hjel. Jeg kan ennå høre lyden av ryggen hans som brekker.
- Men du, hvor var nå du? - Jeg flyktet den dagen på ambassaden.
Men jeg mistet deg også av syne. Så si meg, hvor var du?
Å, jeg kom meg unna. For en stund.
Lenge nok til å få gjemt minnepinnen slik at de ikke fikk tak i den.
Jeg forble lojal, skjønner du.
Lojal mot vennene mine.
De tok meg med seg, torturerte meg. Men ikke for å fritte meg ut.
Ikke for annet enn underholdningens skyld.
De trodde jeg skulle gi opp og dø, men det gjorde jeg ikke. Jeg levde stadig.
Til slutt glemte de av meg, der jeg lå og råtnet i en celle.
I seks år holdt de meg der.
Helt til jeg en dag øynet en sjanse. Og tro meg, de fikk betale dyrt.
Og hele tiden mens jeg var der, så fikk jeg med meg ting.
Noe hvisken, latter, sladder.
Om hvordan de dyktige agentene var blitt forrådt
- og tvunget i kne, takket være deg. - Meg?
Du vet jeg vil drepe deg også. Sant, Ajay?
Tror du jeg er redd for å dø?
Jeg har drømt om å drepe deg. Hver eneste natt de siste seks årene.
Å klemme siste rest av liv ut av din forræderske, løgnaktige strupe.
Jeg gir deg mitt ord, Ajay.
Hva fikk du høre, Ajay? Mens du satt fanget, nøyaktig hva var det du hørte?
Hva jeg hørte?
Ammo.
Hver eneste dag, mens de brøt meg ned.
Ammo. Ammo.
Ammo.
- Vi ble forrådt! - Og de sa det var henne?
- Du forrådte oss! - Nevnte de henne ved navn?
"Den engelske dama", sa de.
Nei. Nei!
Nei!
Han hørte kun "den engelske dama", og antok naturlig nok at det var Mary.
- Kan dette vente til du er tilbake? - Det er ikke over.
Ajay sa at de ble forrådt. Gisseltakerne visste at "AGRA" var på vei.
De fikk kun en telefonbeskjed, som sagt. Med et kodeord.
"Ammo", ja, du nevnte det.
- Hvordan er latinsken din, kjære broder? - Latinsken?
Amo, amas, amat.
Jeg elsker, du elsker, han elsker... Hva?
Ikke "ammo" som i ammunisjon, men "amo" i betydningen...
Jeg håper virkelig du har rett, Sherlock.
INGEN ADGANG
Helsikes greie.
Hva er på ferde?
Lady Smallwood, Deres sikkerhetsklarering er dessverre blitt midlertidig opphevet.
Hva behager?
Så mange løgner... Og da snakker jeg ikke bare om deg.
Vent, du mistet noe! Unnskyld meg...
- Hei sann! - Å, hei!
- Fin prestekrage! - Jo, takk.
- Kanskje ikke helt min stil. - Ikke?
Litt for blomstrende. Min stil er nok mer "utkjørt, med tungsindige øyne".
Vel, jeg liker dem i alle fall.
- De er vakre øyne. Altså... - Takk for det!
- Jeg pleier ikke gjøre dette, men... - Du har tenkt å gjøre det likevel?
Jepp!
- Hva er så det? - Dette er meg.
Vel, takk!
- Snakkes! - Ja, nemlig. Ha det!
Ha det!
LEGG TIL NY KONTAKT
NY KONTAKT:
Hei sann
- Vi burde jo ha sett det da hun ble født. - Sett hva da?
- At det stod "666" i pannen på henne. - Nei... det er fra The Omen.
- Og så? - Du sa det minnet om Exorcisten.
Men det er noe annet. Hun kan ikke være både Djevelen og Antikrist.
Ikke det?
Kommer, lille venn! Mamma er på vei!
Hva er det du gjør på, da? Hva gjør du...
Det begynner å bli lenge siden.
Jeg vet. Beklager.
Savner deg.
Du er sent oppe.
Ja, jeg vet det!
Eller tidlig våken.
Natteravn?
Du kommer ikke til å slutte å gråte, gjør du vel?
Vampyr.
Jeg vet hva vi gjør. Vi går og snakker litt med pappa. Nå går vi til pappa!
Her har vi pappa. Alt skal bli bra, Rosie.
Jeg tar henne. Like greit det, når jeg først er oppe.
Se, vennen, det er pappa! Her er pappa!
Kom her, Rose. Så, så, det går fint.
- Takk! - Alt i orden.
Dette er ingen god idé. Jeg er ikke ledig.
Dette vil ikke ende godt.
Det var hyggelig å bli litt kjent med deg.
Jeg er lei for det.
Dette er fullstendig latterlig, og det vet du godt.
Hvor mange ganger til?
For seks år siden ledet du orienteringene for utenrikstjenesten. Kodenavn "Love".
Du baserer hele antagelsen på et kodenavn?
På en hviskende stemme i telefonen?
- Nå må du gi deg, Mycroft. - Du var "AGRA" s kanal utad.
Samtlige oppdrag og detaljer kom fra deg.
Det var jobben min!
Så kom hendelsen i Tbilisi. "AGRA" gikk inn og ble forrådt.
Ikke av meg!
Mycroft, vi har kjent hverandre lenge.
Jeg lover at jeg ikke har den ringeste anelse om hva dette dreier seg om.
Det var du som avviklet "AGRA" og alle de andre frilanserne.
Jeg står ikke bak noe av det du beskylder meg for.
Ikke noe av det.
Ikke noe av det!
Tror du hun liker god natt-historier? Jeg vil gjerne prøve.
- Ja? - For øyeblikket lager jeg kun gurglelyder.
- Men hun synes nå å ha sansen. - Jeg får vel også prøve det, da.
Her er mye å ta igjen.
Du tror du har skjønt det. Men du skjønner ikke det grann.
Kodenavn Antarctica, Langdale, Porlock og Love...
Resepsjonister får med seg mer enn du aner. De vet absolutt alt!
De sa det var den engelske dama.
Her skal det ikke tas notater.
De vet absolutt alt!
- Du gjør det ikke lett, eller hva? - Hva mener du?
Vel, siden du er... Du er jo så perfekt.
Mary...
Det er noe jeg må fortelle deg...
Vent litt.
Teppet går opp. For siste akt. Det er ikke over.
Kan du fortelle det siden?
Akvariet i London. Kom straks.
- Jo da. - Bra.
- Vi kan ikke bare dra. - Nei. Rosie. Dra, du!
- Nei! - Jeg kommer når jeg har funnet noen.
- Mrs. Hudson! - Er på Korfu. Molly?
- Prøver henne. - Vi blir her og venter.
Det skjer ikke. Du trenger å følge sakens utvikling,
Ja, greit, du vinner.
Mine damer og herrer. Akvariet stenger om fem minutter.
Vi ber dere om straks å begi dere mot utgangen.
Avdelingen din sa jeg ville finne deg her.
Jeg foretrakk alltid å arrangere agentmøter her.
Vi ligner dem.
Spøkelsesaktige. Lurende i skyggene.
Og rovdyraktige.
Det avhenger av hvilken side man står på. Vi må også bevege på oss for ikke å dø.
Finaleomgivelsene du valgte, er nå helt etter min smak, -
- med min uforbederlige hang til det pompøse.
Jeg kommer hit kun for å titte på fiskene.
Jeg visste at dette ville skje en dag.
- Den samme, gamle visen. - Jeg er en travel mann. Kom til poenget.
- Du er sannelig sikker på deg selv. - Og det har jeg all grunn til.
"Det var en gang en kjøpmann på det berømte markedet i Bagdad..."
Jeg liker virkelig ikke den historien.
Jeg er akkurat som kjøpmannen. Jeg trodde at jeg kunne unnslippe det uunngåelige.
Jeg har aldri sett meg over skulderen og forventet å se det fælslige oppsynet...
- ...til Døden selv. - Hei, Mary.
- John? - Han er på vei.
Får jeg presentere "Amo".
Var det du som var Amo?
- Du var stemmen i telefonen den gangen. - Med "AGRA" som sin egen drapsenhet.
- Hvorfor forrådte du oss? - Hvorfor gjør man noe som helst?
- La meg gjette: du solgte hemmeligheter? - Vel, det hadde vært smålig å nekte.
Det fungerte utmerket i noen år. Inntektene sikret meg en hytte i Cornwall.
Men... ambassadøren i Tbilisi oppdaget det hele. Jeg trodde det var slutten!
Men så ble hun tatt som gissel under det kuppet.
Jeg kunne ikke tro min egen flaks. Det sikret meg mer tid.
- Men så sendte sjefen din inn "AGRA". - Slike effektive og pålitelige drapsmenn.
Det du ikke visste, Mary, var at hun her også hadde varslet gisseltakerne.
Lady Smallwood ga den første ordren, før jeg sendte en annen til terroristene.
Med en pen, liten ledetråd om kodenavnet hennes, i tilfelle noen stilte spørsmål.
- Det syntes å gjøre susen. - Og du trodde du var utenfor fare.
Jeg var sliten. Sliten av alt rotet som fulgte med.
Jeg ønsket meg bare litt fred, litt avklaring.
Gislene ble drept, og det samme ble "AGRA".
Det trodde i det minste jeg.
At hemmeligheten min var trygg.
Men slik var det visst ikke.
Å bare kunne få litt fred.
Det samme som du ønsket deg, var det ikke?
En familie, et hjem? Tro du meg, jeg forstår.
Så, bare la meg spasere ut herfra nå, hva? Bare la meg gå.
Jeg skal forsvinne og bli borte for alltid.
- Hva sier dere? - Etter det du gjorde?
Nei, Mary!
Greit, da.
Akvariet i London.
Ja, så sent!
Jeg ble aldri feltagent, selv om jeg tror jeg hadde egnet meg.
Du håndterte iallfall Tbilisi-operasjonen svært bra...
- Takk. - ...til en sekretær å være.
Hva?
Ikke lett å sitte på bakerste rad og tie når du vet du er den smarteste i rommet.
Jeg gjorde ikke dette fordi jeg var sjalu!
Ikke det?
Samme, gamle tredemøllen, dag inn og dag ut, -
- uten noensinne å komme seg ut der det skjer.
Bare hjem til den trange leiligheten din i Wigmore Street.
De har gravd opp fortauet utenfor posten. Derav den stedstypiske leiren på skoene.
Så ja, din trange leilighet.
Lønnen din dekker kun noe beskjedent, og resten har gått med til den hytten.
Og du er enke? Eller skilt? Gifteringen er minst 30 år gammel, -
- men på feil finger. Den har affeksjons- verdi for deg, men du er ikke lenger gift.
Sikkert enke, med alle de kattene.
To burmesere og en skilpaddefarget, etter hårene på genseren å dømme.
Fraskilte ser etter en ny partner; en enke fyller tomrommet etter sin avdøde mann.
- Sherlock, stopp. - Dyr egner seg til det.
Å tilbringe fredagskvelden i et akvarium tyder ikke på en ny mann, -
- noe som òg kan forklare alkoholproblemet; skjelvende hender, rødvinsflekkede lepper, -
- så jo: det var nok sjalusi som lå bak, når alt kom til alt.
For å bevise hvor flink du er.
For å gjøre opp for mangelfullhetene ved ditt ubetydelige liv.
Du verden, Mrs. Norbury. Dette var uventet, må sies.
Vivian Norbury. Som overlistet dem alle sammen.
Alle unntatt Sherlock Holmes.
Det finnes ingen annen utvei.
Nei, åpenbart ikke.
- Du ser rett gjennom meg, Mr. Holmes. - Det er evnen jeg har.
Men kanskje klarer jeg ennå å overraske.
Ta til vettet nå, da!
Nei, tror ikke det, du.
Overraskelse!
Dette skal gå bra. Dette ordner seg.
Ring etter en ambulanse!
- Dette skal gå bra. - Mary!
John!
Mary? Bli hos meg, Mary. Hold deg våken.
- Ikke vær redd. Kom så. - Du klarer bedre enn dette, doktor.
- Mary! - Å, gud. Jeg tror dette er slutten, John.
Nei, nei, nei. Det er det ikke, det er...
Du har gjort meg så lykkelig. Du har gitt meg alt jeg noensinne kunne...
- ...ønske meg. - Mary. Så, så, Mary.
- Pass på Rosie. Kan du love meg det? - Jeg lover.
- Lov meg det! - Ja, jeg lover. Jeg lover!
- Og Sherlock? - Ja?
Jeg liker deg så inderlig godt, har jeg nevnt det?
Ja. Ja, det har du.
Jeg er lei for at jeg skjøt deg den gangen. Så veldig lei for det.
- Det går fint. - Men jeg tror vi er skuls nå, hva?
Ja.
- Mary. Mary. - Ja, vi er utvilsomt skuls nå, tror jeg.
Hold ut nå.
Du var virkelig alt for meg.
Et liv som... Et liv som Mary Watson -
- var det eneste livet som var verdt å leve.
Takk.
Mary?
At du våger!
Du ga et løfte!
Du sverget på det!
Mary.
Du har opplevd drømmer. En tilbakevendende drøm?
Vil du snakke om det?
Det er meningen at dette skal fungere begge veier.
Hele verden har kollapset omkring deg.
Alt kjennes håpløst. Uopprettelig.
Jeg vet at du må føle det slik, -
- men jeg kan ikke hjelpe deg med mindre du åpner deg helt for meg.
Det er ikke egentlig min stil.
Jeg må vite hva jeg skal foreta meg.
Foreta deg?
Overfor John.
DEN 13.
Sett meg over til Sherrinford, takk.
Ja, jeg kan vente.
- Ingenting vil bli det samme igjen! - Nei, jeg er redd for det.
Vi blir nødt til å ta i et tak, antar jeg; bidra der vi kan. Ta vare på lille Rosie.
Jeg skal bare... se gjennom disse greiene. Kanskje har jeg en sak.
En sak? Å, men du er vel ikke klar for det ennå?
Arbeid er den beste medisin mot sorg, Mrs. Hudson.
Ja... Ja, du har vel rett i det.
- Jeg kan jo sette på litt te. - Mrs. Hudson?
Ja, Sherlock?
Om du noensinne skulle synes at jeg -
- fremstår litt for selvgod eller kjepphøy eller altfor skråsikker...
- Ja? - Kan du bare nevne ordet "Norbury"?
- Kan du det? - "Norbury"?
Ja, bare det.
Da blir jeg svært takknemlig.
Hva er dette?
Jo, jeg tok den med opp, den lå blant mine ting.
SAVNET MEG?
- Å, herregud. Er det...? - Det må det være.
Jeg visste at dette ikke var slutten. Jeg visste at Moriarty hadde planlagt noe.
Det fanget nok oppmerksomheten din, ja!
Så... dette er i tilfelle jeg...
I tilfelle den dagen skulle komme.
Om dere sitter og ser på dette, betyr det høyst sannsynlig at jeg er død.
Jeg håper å kunne få et vanlig liv, men hvem vet; slikt er sjelden hugget i stein.
Mitt gamle liv...
Det var fullt av følger.
Farene var den artige biten, men du kommer ikke unna for alltid. Det må du huske på.
Jeg har en sak til deg, Sherlock.
Kan hende den vanskeligste saken du har stått overfor.
Når jeg er -
- borte, om jeg nå er borte -
- trenger jeg at du gjør noe for meg.
Hei.
Jeg lurte bare på... hvordan det går med alt sammen -
- og om det var noe jeg kunne bidra med.
Det er... fra John.
Jeg skjønner.
Du trenger ikke lese det her og nå.
Jeg er lei for det, Sherlock, men han sier... John sa at...
Om du skulle stikke innom og spørre etter ham og tilby deg å hjelpe til...
Ja?
...så sa han at -
- han ville foretrekke enhver annen enn deg.
Enhver annen.
Jeg har en sak til deg, Sherlock.
Når jeg er borte, om jeg nå er borte -
- trenger jeg at du gjør noe for meg.
Redd John Watson.
Redd ham, Sherlock.
Redd ham.
Når er det at stien vi trår, låser seg rundt føttene våre?
Når er det at veien blir en elv som strømmer i kun én retning?
Døden venter på oss alle i Samarra.
Men lar Samarra seg unnkomme?
.:: DAWGS - www.hounddawgs.org ::.
Undertekster: Hilde Jørgensen
Dra til helvete, Sherlock.